Samo pravo do kraja, pa levo.
Da li bi zeleli...?
- Ko je to? - Oprostite?
Ovo nije moj otac.
Oh, sranje, doneli smo pogresnog.
Stvarno se izvinjavamo zbog ovoga. Vraticemo se po njega.
Isuse...
_________________ SMRT NA SAHRANI
- Doneli su pogresan kovceg. - Zezas se?
Mozes li da verujes? Dobro da sam proverio.
Mogli smo da odrzimo sluzbu za nekog potpuno nepoznatog.
- Kakvim se to Miki Maus poslom ovi ljudi bave, uopste? - Boze...
Pored toliko drugih briga. A mama je u takvom stanju...
Robert ocigledno nece biti od pomoci, ako i dodje. Cak je i oprostajni govor grozan.
- Grozan bas i nije... - Jeste. Jeste.
Mislio sam da bi Robert mogao da napise govor. Dobar je pisac. Trebalo sam da ga pustim.
Dobar si pisac kao tvoj brat, ako ne i bolji. Jedino treba da neko i procita tvoj roman.
I, sve ce biti Ok. Kad prodje sahrana...
... samo da se fokusiramo na selidbu odavde i konacno pocnemo da zivimo kako treba.
Jesi ih zvao? Jesi li, Danijele?
- Jesi li polozio depozit za stan? - Da, sredicu to, obecavam.
Boze, ala mrzim sahrane! A ti? Tako su depresivne.
Jednostavno smrt i sve to... Znas sta mislim? Slazes se, Dzastine? Dzastine?
- Da, u redu su. - U redu su? Kako uopste mozes i da pomislis da su u redu?
Sto ti uopse ides na ovu? Mislim, cak i ne poznajes Danijela.
- Znam Daniela. Sreo sam ga par puta. - Par puta ne znaci prijatelj, zar ne?
- Ne, nije prijatelj... - Izvini. Ako ces da pusis, molim te gurni kroz prozor?
Stvarno, ne bih da dobijem tvoj rak. Hvala. Imam dovoljno muka i sa svojim problemima.
- Da, kao na primer? - Boja koze na zglobu. Sve vreme pricam o tome. Vidi. Sjeban je.
Ja sam sjeban.
Zasto uopste idemo, a? Zbog Marte, zar ne?
Dzastine...
- Jesi li Ok? - Nisam tako lose, hvala Marta.
- Malo sam nervozan. - Sto ces videti mog tatu? - Mislim, niko me do sad nije tako ocito mrzeo.
On jednostavno mrzi sve. Ne primaj to k' srcu. Treba da budes opusten s njim.
- Prosto ne mogu. Dovodi me na ivicu. - Zaokupice ga smrt sestrinog muza.
Neces mu biti centar paznje. U svakom slucaju, sigurna sam, kad mu kazem da cemo se vencati...
...pocece da te prihvata. - Sigurna si za to? - Naravno.
Prosto ne vidim Viktora kao coveka koji prihvata.
Idemo na sahranu, drkadzijo! Zar nemas nimalo obzira?
Ok, smiri se. U redu je, u redu, disi.
Kroz nos. Ok? Duboko udahni. Jesi li dobro?
Taj jebeni kreten...
Ok. Idem dole. Nadam se da su sada doneli pravi kovceg.
- Dobro idem i ja. - Ne, mogu sam. - Znam, znam da mozes. Hocu da proverim sedista.
- Da vidim ima li mesta za strica Alfija. - Oh, sranje... sranje, sranje...
Halo? Zdravo, druze. Kako si? U redu?
Da. Naravno da nisam zaboravio strica Alfija. Da.
Apsolutno, dobro. Da, da, ne, nema problema uopste.
Ne, naravno da mi ne smeta. U redu. Da, ne brini. U redu.
Ne, dobro je, obecavam. U redu. Vidimo se uskoro. Okej, cao.
Sranje.
Pa, jel' ovo gdine... vas otac, gdine?
Da, jeste, da.
- Zdravo, mama. Dobro si? - Jednostavno ne znam kako cu bez njega?
- Za sta cu sada da zivim? - Ne budi luda. Imas porodicu, prijatelje...
... imas mene i Dzejn, i Roberta. - Gde je Robert? Cuo si se sa njim?
Avion mu slece u 10:00. Ali stici ce. Ne brini.
- Ako mogu bilo sta da ucinim, Sandra? - Ne stavljaj tu ruke, duso, ostace otisci.
Dostavicu ih ti veceras. Ne, ne mogu popodne. Imam sahranu.
Da, umro mi je ujak. Da, tragicno.
Kazem ti, druze. Ovo je stvarno mocna stvar. Treba da uzmes samo pola.
Veruj mi. Sam sebi ces odgristi jebenu glavu.
Moram da krenem. Sestra mi je tu. Javicu se posle sahrane. Ok. Cujemo se kasnije. Baj...
Odmah!
- Haj, kako ide?
- Troje, nisi spreman? Hajde, zakasnicemo. - Navucem pantalone i gotovo. -Jeste vi okej?
Sajmon je malo popizdeo. Neka guzica zamalo nas je izbacio sa puta.
Stoka pokvarena. Raskomotite se. Stizem za 2 minuta.
- Vidi te pilule po celom stanu. - Troj studira farmaciju. - Ah...
- Jesi li Ok? - Malo sam uzdrman... Ne mnogo, ali... onako, malo...
- Popij ovu jednu. Smirice te. - Jesi li sigurna?
Apsolutno. To je samo valijum. Uvek sam ga koristila.
Bice ti bolje, casna rec. Hajde, zini.
Spreman.
Halo?
- Halo? - Roberte? Roberte...
- Cao, mama. - O, duso... - Tako se radujem.
- Kako si? - Ok. - Ok? - Ok. - Ok.
- Hej! - Cao, Roberte. - Kako si? - Tako, tako, a ti? - Dobro.
- Kakav je bio let? - Sjajan, sjajan... Bilo je turbulencije, pa sam se malo zabrinuo...
... ali tako je i sa prvom klasom. Koliko god da platis kartu, ako avion tresne, svi poginu.
Izvini.
Ne, ne, ja cu. Ne brini.
O, sranje...
- To je on. - Isuse, Hauarde. Sto mi ne rece da je u jebenim kolicima.
Strice Alfi, zdravo. Dosli smo da te vodimo na sahranu.
Gde ste dosad, koji kurac? Kasnite.
- Bas je krvavo turobno, zar ne? - Pa, ne treba da bude zabavno, Roberte.
Znam, ali Isuse...
Osecam se kao da mi je neko iscupao srce iz grudi. Grozno.
- Pa, to ti je tuga. - Zato ja ne volim nikakvu bliskost. Previse je emocija.
- Pa, bas mi je drago sto si ti tu, sa mamom. - Pa, da, ali ne za dugo. Dzejn i ja se selimo.
- A sta je s mamom? - U stvari, mislio sam da bi mozda volela...
... da bude u Njujorku sa tobom, malo.
Ne budi smesan. Ne mogu je voditi u Njujork. Sta cu tamo sa njom? Da je vodim na zurke?
- Vec smo odlucili. Dali smo depozit za stan. I trebace nam novac. - Kakav novac?
- Novac za sve ovo. Za pogreb. Pristao si da platis pola. - Jesam li? - Jesi.
Da, pa...
Da, ali, pa, nemam kod sebe, Danijele. Mogu dati za par meseci.
- Nekoliko meseci? Treba sada... Roberte, treba mi odmah. - Nema sanse, svorc sam.
Kako to mislis: svorc? Uspesan si romanopisac, zivis u Njujorku...
...imas tamo manasardu. Kako to mislis? - Imas li pojma koliko to tamo sve kosta?
A sem toga, kartu sam platio bogatstvo. Znas li ti koliko danas kosta prva klasa?
To je jebena bruka!
- Pa, jadan ujka Edi, a? - Da. - A? -Jeste. - Jesi li ikada sreo sa ujka Edia, Sajmon?
- Sajmone? - Jel' bio tu malopre neki pas? - Sta?
- Siguran sam da je tu bio neki pas. - O cemu, dodjavola, pricas?
Ovde nema gde da se parkira.
- Ovo je bez veze. - A? Onaj tip izlazi.
- U redu. - Upadaj! Upadaj! - U redu! - Sta bre radis?
Jesi ti mentol?
Oprosti. Izvinjavam se. Hej, oprosti... Oh, cao, Marta.
- Bas sam hteo da tu parkiram, zapravo. - Da, pa... Jesi li u srodstvu, Hauarde?
- Ne, nisam, ali... - Hej, Marta.
Ko je taj?
- Sta se bilo? - Video si? Jedva me pogledala. - Sta se desava, pitam? Jesmo stigli?
O, Boze! Ujka Alfi je u kolima. Ne mogu da verujem, zaboravih reci, ujka Alfi u kolima.
- U redu, 'oladi bre! - Sta se, do djavola, desava? - Jedva da me je pogledala.
Ovde je bas zeleno. Jel' da? Vrlo, vrlo zeleno...
- Sajmone... sta je dodjavola sa tobom? - Kako to mislis?
Pricas o fantomskim psima i o nekom zelenilu... Sta se desava?
Ne znam...
- Marta. Jel' Sajmon uvek ovakav? - Normalno da nije uvek ovakav.
Nesto nije u redu.
Zdravo...
- Oh, mora da je od valijuma. - Valijuma? - Da.
Dala sam mu valijum kod tebe. Mislim da nije navikao...
U redu...
- Hoces jos da pridjes? - Ides u pogresnom smeru.
- Zaustavi auto. Moram da govorim sa Martom. - Sta? - Moram da govorim, pricam sa Martom.
- A sta cemo sa Alfijem? Treba mi pomoc oko ujka Alfia. - Zakasnicemo!
Molim te, prestani sa tim.
Hvala mnogo sto ste dosli. Drago mi je videti vas.
- Cudno je opet biti ovde. Ispao sam iz fazona. - Zato sto zivis u inostranstvu. Izgubis vezu.
Ko su svi ovi ljudi, uopste? Nikoga ne poznajem.
Ko je sad pa onaj tamo?
Pojma nemam. Valjda neki tatin sa posla. Ali, slusaj...
Kazes mi da ja moram da snosim kompletan trosak sahrane?
- Pa, ne mogu ubrati novac sa drveta, Danijele... - O, Isuse, jebeni Hriste!
- Danijele. Kako ide? - Odlicno, hvala velecasni Dejvison.
- Samo cekamo da svi stignu, pa mozemo poceti. - Sjajno, hvala.
- Znate li mog brata Roberta? - Ah, pisca, naravno. Bas mi je drago.
- Procitao sam nekoliko vasih romana. - Stvarno?
- Mora da ste jako ponosni na brata. - Jesam, veoma ponosan.
- A bi li vi danas citati govor? - Ne, Danijel ce to.
Sjajno... Moram da proverim da li imam sve sto mi treba.
Cuj, mislim da bi ti trebao odrzati govor. To ocekuju od tebe. Samo cunapraviti zbrku...
Ne budi lud. Govori ti. Bices dobar.
- Sve ovo moze sada da ide. - Kako je moja sestrica? - Veoma tuzno.
Bio je divan muz, zar ne? Tako nezan, tako privrzen.
- Mogu li dobiti solju caja, Sandra? - Caj moze mnogo toga, Dzejn, ali ne moze da vrati mrtve.
"Moj otac je bio izuzetan covek"... "Moj otac..." "Moj je bio izuzetan"...
- Danijele, Danijele, jesi li zvao za depozit? - Ne, nisam jos.
- Sto mi ne das broj, mogu ja to? - Dzejn, budi diskretna. Vidis onog kraj stola?
- Vidis? Znas li ga, uopste? Stalno pilji u mene. - Ma, slusas li me ti, uopste?
- Moramo poloziti depozit za stan, dok ne bude prekasno. - Znam. - Razumes?
Slomices ih!
Pozuri, kasnimo.
Oh, Boze...
"Moj otac je bio izuzetan covek"... ..."Moj otac, je bio izuzetan covek"...
- Kejt je bas porasla, jel' da? - Sta? - Kejti...
Bila je devojcica kad sam otisao, a sada je...
- Uh, bas je zgodna. Idem da... popricam sa njom. - Da, sto da ne?
"Moj otac je bio izuzetan covek"...
- Zdravo vama. - O, zdravo.
Stvarno mi je bilo zao kad sam cuo za vaseg oca.
- Uvek je pricao o vama. Rekao je da ste dobar sin. - Hvala.
- Da li me je ikad spomenuo? Piter. - Piter? Ne bih rekao. Bili ste tatin prijatelj? - Aha.
Pa, Ok. Drago mi je... Hvala vam sto ste dosli.
- Guraj ta prokleta kolica... - Guram, jebiga...
"Moj otac je bio izuzetan covek"...
- Daniejele, vreme je da pozovemo da udju i pocnemo sluzbu. - Naravno.
- Treba da zavrsim ovde do 3. - Naravno.
Ne zamerite, pricekajmo 5 min. strica Alfija? Ne treba poceti bez njega, ako je moguce.
Svakako. Svakako.
Vidi... Zar nije divno?
- Marta. Mozemo da popricamo? Izvinite. - Zasto? Sta je bilo? - Ok...
Moram nesto da ti kazem. Unapred te upozoravam, nece ti se dopasti.
- Drago mi je videti vas. Hvala sto ste dosli. - Danijele. - Ujka Viktore?
- O, zdravo, Roberte. - Ujka Viktore. Kako si? - Pa...
- Tuzan dan. - Jeste. - Pa, kako je u Njujorku? - Super je. Stvarno dobro.
- Kakve su to gluposti da neces da drzis govor? - Tako je. Danijel ce drzati govor.
Pa to je bas steta. Sigurno ce i Danijel to dobro uraditi, ali ipak si ti pisac u familiji.
Bi li nas izvinili na trenutak.
- Pa, izlazi li neka nova knjiga? - Idem po moje stvari. - Naravno.
- Jesi li dobro? - Svi do poslednjeg jebeno zele da Robert drzi govor.
- Bio je i moj otac, zar ne? Imam pravo na taj prokleti govor. - Naravno, naravno da imas.
I bice to najbolji prokleti govor koji su ikada culi. Tacno?
Izgleda da govor nece drzati Robert.
- Sta rece? - Rekao sam da valijum koji si dala Sajmonu u stvari nije valijum...
To je halucinogena smesa.
- Nesto kao esid, meskalin, samo malo jace. - Ne zezaj, Troj. - Ne zezam. Pa pogledaj ga.
Ti si totalni idiot. Kako mozes to da ostavljas po stanu?
Nije mi palo na pamet da ce neko uzeti. Ko udje u tudj stan i samo tako uzima?
Bilo je u bocici valijuma.
Jebiga, Troj. Sta da radim?
- Da mu kazem? - Ne! Ne radi to! Potpuno ces ga sjebati.
Samo ga treba drzati na oku, da se slucajno ne otme kontroli.
I ne pustaj ga da dugo prica sa istom osobom.
Do djavola!
- Zdravo, tata. Kako si? - Kasnite. - Zdravo, tata. - Zdravo, Troj.
- Gubis danas predavanja na fakultetu? - Ne brini, nadoknadicu.
Znam. Ne brinem za tebe. Vidim, dovela si prijatelja.
Zove se Sajmon. Sajmone! Naravno da sam ga dovela, decko mi je.
Marta, drago mi je sto te vidim.
- Saucesce, tetka Sandra. Ujka Edvard ce nam strasno nedostajati. - Hvala...
- Da, bio je sjajan tip. - Da, jeste... - Sajmone, ovo je moja... - Strasno...
Bas mi je zao zbog smrti...
- Bas mi je zao... - Hvala. - Zbog svega...
- Sta ces da radis? - Ne znam. Ne mogu otici. Tetka Sandra vise ne bi progovorila sa mnom.
Oh, sranje.
Hej, Marta.
- Lepo izgledas. - Obucena sam za sahranu. - Da, ali ipak...
- Pa, cuo sam za veridbu. Otkud to? - Ko ti je rekao? Nisam rekla cak ni tati.
Jel' to tip za koga se udajes? Provesces ostatak zivota sa njim?
Jeste, on je taj.
- Sajmone. - Marta... Marta...
Hajde, sporacu!
- Daj pomagaj, Dzastine. - Dizi gore! Dizi me! Dizi!
- Hej... Daniejle. - Da?
Voleo bih da o necemu popricamo kad budete slobodni.
Dobro, ali malo kasnije, ako se ne ljutite? Stigao mi je stric Alfi.
Naravno.
Dizi!
Hvala, Dzastine. Veliko hvala, druze. Nadam se da se nisi mnogo namucio.
- Kako si, strice Alfi? - Grozno.
Dame i gospodo, najljubaznije molim da zauzmete mesta. Pocinjemo sa sluzbom.
- Sajmone, molim te. - Micite se. Micite se. Ne pocinjite jos! Ne pocinji. Mici se.
Pobogu, Hauarde. Smrdis!
Rodbino i prijatelji...
Mozda jer si me ostavio da se borim sa stricem Alfijem sam, a ti si preuzimeo sve zaslugae.
- Oh, molim te, tise. - Poceo bih Edvardovim omiljenim odlomkom iz Biblije kralja Dzejmsa.
To je Prva knjiga o Samuelu, 18. poglavlje.
Marta, tek da znas. Stric Alfi je bio sa nama u kolima.
A ti si mi uletela na parking, pa sam morao da ga pola milje sam guram uzbrdo.
Hteo sam da se onesvestim! To je bilo MOJE parking mesto.
Ne prekines li, izvescu te i ubiti govno u tebi. Jesi razumeo?
- Sta je bilo? - Ukrala mi je parking mesto.
Kako mislis, ukrla? Ovo je pogreb. Budi pristojan.
Onda je Dzonatan sklopio savez sa Dejvidom, jer ga je ljubio kao sebe samog.
I tako se dusa Dzonatana prikloni Dejvidovoj. I skide Dzonatan plast svoj i dade ga Dejvidu.
I odoru svoju, cak i mac, svoj luk i pojas svoj.
A sada, cujmo sada nekoliko reci od Edvardovog sina, Danijela.
Zdravo svima. Hvala vam sto ste dosli u ovolikom broju.
Nisam znao da je tata bio tako popularan, i...
... zapravo, cini mi se da vise prijatelja ima sad kad je umro, nego dok je bio ziv.
Moj otac je bio izuzetan covek. Rodjen je 1938. samo godinu dana pre rata.
Nikada necu zaboraviti trenutak kad nas je tata odveo u mesto gde je odrastao...
... u blizini grada Krouli u Saseksu.
Tokom godina se mnogo izmenilo sirenjem aerodroma Getvik.
Zapravo, sada je to neka vrsta grada spavaonice, delom i zbog blizine Londona.
U mladosti mog oca, tu su bili pasnjaci, livade... i...
... zelenilo, i tata bi satima lutao okolinom sa najboljim drugom iz detinjstva, Bobom.
Pricao mi je kako su letnje dane provodili na biciklima...
- Jesi li videla to? ... kroz kukuruzista...
- Kovceg se pomerio. ... i kupajuci se u jezeru.
Tatino...
Tatino prvo zaposlenje, bilo je zaposlenje posle skole...
...kao segrt... segrt kod elektricara, gdina Tompsona.
- Eno ga opet! - Sajmon, smiri se...
- Kazem ti, pomera se! - Sajmone, smiri se.
Kovceg se mrda, kazem ti!
- U njemu je nesto zivo! - Sajmone, gde ces?
Sta je, pobogu, svima vama? Pogledajte!
Zar ne vidite? Otvorite oci!
Unutra se nesto mrda. Zar ne vidite?
- Sajmone, molim te. - Sta to radis? - Prekini! - Ne diraj to!
Pusticu ga da izadje!
O, Boze!
Smiri se, mama.
Da ne poverujes!
Ako ste za caj i biskvite... pozvacemo vas cim budemo mogli.
- Sta to bi, jebote? - Danijele, strasno mi je zao. - Kovceg se pomerao...
Samo se vrati unutra, sve cu objasniti. Izvini mnogo.
- Siguran sam da sam cuo neko grebanje... - Molim te...
- Jesi dobro? - Nisam. I jos nisam zvao za depozit.
Ubicu ga. Idem da ga ubijem.
- Tata, pusti ga. - Da ga pustim?! - Upropastio je pogreb. - Nije on kriv.
Kako mislis: nije on kriv? Tetka ti je u haosu. Hocu da se odmah gubi. Jel' ti to jasno?
Obecaj mi da vise neces imati nikakve veze sa tim... smesnim covekom, nikada vise.
- Ne, ne mogu to da uradim. - Zasto, ne?
Zato sto cemo ziveti zajedno.
Dragi Boze! Jesi li skroz izgubila razum?
On u stvari nije takav. Uzeo je neke lekove... ... i od njih je ovakav. - Lekove? Kakve lekove?
Uzeo je valijum i ima reakciju.
- Valijum? - Da.
Popricacemo o ovome kasnije.
- Sajmone? - Marta... - Ok... Dodji i sedi.
Ok, Dzenet. Venim to. Hvala.
Dobro si, druze?
- Bese grozno, jel' da? Pade pred tvoju mamu ko mrtva pastrmka. - Haurde, nemoj. - Da, izvini.
Samo nikad ne znas kad ce ti se nesto tako dogoditi.
Kao ovo meni. Pojavi se cudna fleka na kozi. Imam vec par nedelja, a nemam pojma sta je.
- Sto ne pokazes mom ujaku Viktoru? On je doktor. - Da.
Kunem se, video sam da mrda. Video sam da mrda. Zar niko vise nije video?
Kunem se, video sam da mrda. Mora da ludim. Ruke su mi tako velike!
Sajmone, slusaj me. Moram nesto da ti kazem.
- Znas da sam ti dala valijum ranije? - Da. - Pa...
Ispalo je da to u stvari nije bio valijum, uopste.
- Mozes li da me cujes? - Halo?
- Mislite da bismo mogli da pocnemo? - Mislim da bi. - Kako se osecas, Sandra?
Zdravo, doktore. Imam ovo vec par nedelja, neku promenu boje na kozi. Nikako da prodje.
- Znam da je samo mala fleka, ali je cudna. Cudno izgleda, zar ne? - Viktore, idem nazad.
- Verovatno bi trebali da odete kod dermatologa. - Sta vi mislite da je?
- Izgleda mi kao neka mutacija pigmenta. Mutacija pigmenta?
- Verovatno alergijska reakcija na skoljke, kostunce... - Kostunce? Kakve kostunce?
Sta znam? Kikiriki, badem... Oprostite.
Jel' sada vidis?
Da?
To je halucinogen.
Moj ti je savet, da se opustis i ides kako te nosi. Pokusaj i uzivaj.
Ti!
- Sajmone! - Koliko ce ovo da traje? - Nemam pojma. - Sajmone!
- Oko 8 sati. - 8 sati ovoga? - Sajmone, pusti ga. - Ti!
- Sajmone? - Pusti me. Muka mi je.
Sajmone, vrati se. Sajmone...
Slusaj, Marta...
Zao mi je, oprostite... Izvinite... O Boze, muka mu je!
Sajmone, jel' si Ok?
Sajmone... Sajmone, pusti me unutra.
- Sajmone. - O, Marta? Da nisi mozda videla bocicu s' pilulama? O, sranje!
- Sajmone? - Dobro! Saberi se! Saberi se... Mozes ti to...
Ti si Sajmon Smit.
... advokat.
Osam sati... Nema problema... Osam sati je u... Gde mi je sat?
Vec je proslo...
- Sajmone, otvori vrata. - Jos 7 sati. O, Isuse... Jebiga!
- Jebiga! - Nema razloga za brigu.
- Isuse, jebi...! - Zalost cudno utice na ljude, zar ne? - Da, da.
- Ako se secate, hteo sam da razgovaramo o necemu. - A, da, da...
- Ima li neko mirno mesto da se sklonimo? - Naravno.
- Pisete knjigu? - Da. - Kao i vas brat. - Pa jeste, ali ja pisem drugacije.
- On je veliki pisac, zar ne? - Da, jeste. Dakle?
- Da, u stvari, imam neke fotografije koje bih zeleo da vam pokazem. - Ok. - Mogu? - Naravno.
Postali smo prilicno bliski, vas otac i ja, u poslednjih par meseci.
- Na kraju smo dosta vremena provodili zajedno. - Dobro.
- Ovde smo vas otac i ja u "Ridzents Parku". - Da.
A, ovde smo na spratu jednog londonskog autobusa. Grozno sam ispao.
- A gde ste se upoznali? - Tu u blizini.
Sajmone.
Jesi li dobro?
Da, da, da...
... samo nastavi, i ti, pridruzi se ostalima.
Pridruzi im se i...
Evo nas ovde na fensi maskenbalu u Kensingtonu.
To je vas tata maskiran u rimskog centuriona.
U kom svojstvu ste zapravo bili prijatelj sa tatom? Mislim, bez uvrede...
... ali nikada vas nije spomenuo, a imate sve te slike sa njim na kojima ste kao...
/BOGINJE EKRANA/
O, Boze! O, moj Boze!
Znam da ovo moze biti prilacan sok za vas.
Ubedjen sam da bi vam i sam rekao, ali nije bio siguran kako cete reagovati.
- Zna li za to moja majka? - Ne, ne, ne...
... a nema ni razloga da sazna. Ako dobijem ono sto mi pripada.
- Sta? - Pa, mislim da i ja zasluzujem nesto.
Mislim, vas otac i ja smo bili ljubavnici.
Apsolutno nista mi nije ostavio u testamentu. Sta mislite, kako se osecam zbog toga?
Reci cu vam kako se osecam. Jeftino. Kao jeftina drolja.
- Zar ne mislite da nesto zasluzujem? - Sta hocete?
- Mislim da bi 15.000 funti bilo dovoljno. - 15.000 funti?
- Treba da kupim stan. - Pa, od vas zavisi. - Trenutak... Samo trenutak...
Mislis da mozes da upadnes ovde i pokazes mi tvoju i tatinu sliku iz busa...
... i da to racunas kao dokaz? To nije nikakav jebeni dokaz.
Sta je to? O, Isuse!
Iako to zapravo ne zelim, izaci cu i pokazati ih svima. Da li stvarno zelite da to uradim?
Cekaj tu. Tu da cekas.
Danijele, bas pricam Dzordzu da nas je, dok smo bili decaci, tvoj tata terao da se kupamo goli.
Sajmone, otvori vrata.
- Mogu li da pomognem? - Zaista ne, hvala. - Jel' sve pod kontrolom?
Sajmone?
Pa, sta radis za vikend? Imam 2 karte za bekstejdz...
Dzastine, imam suvise problema da bih se sada bavila i tvojim sranjima, pa te molim da odes.
Molim te.
Sajmone?
- Mozemo li da razgovaramo? - Trenutno ne... - Vazno je, vazno je... - OK je. - Izvini.
Sta to radis?
- Secas se onog kepeca od malopre koga nismo poznavali? Onog niskog? - Da. - Da.
- Upravo sam bio sa njim u radnoj sobi. - Da? - I...
- Pokazao mi je slike. - Da? - Njega i tate. - Dobro?
- Njega i tate zajedno. - Dobro?
- Njega i tate na zurci u Kensingtonu... - Vodi li ovo negde? Jer... - Kresao je tatu!
Daj, zajebi!
- Zajebavas me? - Ne zajebavam te, ozbiljano. Pokazao mi je slike. Smucilo mi se.
- Cekaj, sta pricas? Tata je bio peder? - Da, bas to ti pricam.
- I varao je mamu? - Pa, ocigledno. - Sa tim malim... - Da.
Znam da je to sok, ali problem je sto on sad trazi pare.
- Kako trazi pare. - Trazi pare. Hoce 15.000 funti. - Nek' se jebe! - Ne razumes? Ima slike.
Ako mu ne damo, svima ce ispricati najintimnije detalje iz njihovog seksualnog zivota.
- Ja to ne zelim da cujem. - Tacno, i sta cemo onda?
- Oh, sranje. - Razmisli.
Pa Ok, u redu...
Kakvo gubljenje vremena. Sto li sam se uopste zajebavao? Picnuo se i to.
Vise je zanima taj idiot, nego ja.
- Kazem ti, ovaj svet je sjeban. - To zvuci ozbiljno. jel' da? - Sta? - Mutacija pigmenta.
- Probaj ovo? Mislim da ima badema. - Pa?
Pa, Danijelov ujak mi rece da sam alergican na bademe. - Onda ih nemoj jesti.
- Budi drug. Probaj i reci mi sta mislis. - Necu. - Hajde, probaj. - Necu.
Hajde, molim te. Ucini mi uslugu. Hajde, ucini mi uslugu.
Odjebi, molim te!
- Jesi li video tu negde bocicu za pilule? Od valijuma. - Nisam. - Sranje, sranje...
Nece jos dugo.
- Hocemo li unutra? - Za minut.
Doktore, da li biste...
- Zdravo. Zao mi je zbog... znate... - Hvala.
Uh, Boze, mora da je strasno izgubiti muza. Ipak, jos ste mladi... Relativno.
Hocete li se ponovo udati? Tesko je to reci, zar ne?
Uh, Boze, bas uzasno, zar ne? Ljudi umiru... Strasno.
Poznavao sam tipa koga je jedan na smrt izbo, jer mu je majku nazvao losom.
I tip mu je... zabio noz pravo u vrat. Presekao mu glavnu arteriju i...
Ne biste poverovali koliko je krvi... prstalo na sve strane.
Najsmesnije je sto je tip koji je to uradio, rekao policiji da nema pojma sta je los.
Kolac je sa bademom, zar ne?
Dobro... Nema veze.
Oprostite.
Lep razgovor.
Da preformulisem pitanje. Zasto mislis da je najbolje da mu JA platim?
- Pa ziveo si kod mame i tate. Valjda si nesto ustedeo? - Nisam...
Platio sam kompletnu sahranu, Roberte. - Cekaj malo...
Kako znas da te tip ne folira?
Boze!
Sajmone?
- Sajmone? - Sajmone?
- Saj? - Mone!
- Mislim da mozemo nastaviti ceremoniju... - Ako moze za 5 min.? - Naravno. - Hvala.
- Ste se desava? - Zao mi je, mislim da ce nasi planovi selidbe, morati pricekati neko vreme.
- Reci zasto? - Nemam sad vremena, ali ne bih to radio da nemam jak razlog. - Sta je razlog?
Ne mogu sad da objasnjavam, Ok?
Znaci ti si taj drkadzija sto nas ucenjuje?
Sta radis s' tim? To je moj rukopis. Nije jos spreman za citanje.
Onda nemoj da ga ostavljas naokolo, Danijele, ako ne zelis da ga ljudi citaju.
- Ovo je moja radna... - Momci, da predjemo na stvar! - U redu, sto se mene tice.
Napisacu ti cek i zavrsili smo. Da? Daces te slike i zauvek nestati iz nasih zivota. Ok?
Dogovoreno.
- Jel' vam ovo prvi pokusaj? - Sta? - Roman... To vam je prvi roman? - Da.
- Pa? - Ne, nista.
I ja sam jednom probao, ali ni meni nije islo.
Mislim da je u pitanju dar. Ili ga imas ili ga nemas.
Mora da vam to tesko pada, Danijele... ziveti u senci njegove reputacije.
Ziveti stalno tako u senci rodjenog brata. Uzgred...
Procitao sam vas poslednji roman.
- Stvarno dobra stvar. - Hvala.
U redu, to je to.
- Danijele, pobogu, sta radis? - Nema sanse da ovom supku dam jedan peni mog novca.
- Nemoj da si smesan. - A zasto bih? Zasto bih?
Dolazi ovde na dan tatine sahrane, ucenjuje i pljuje moj roman. Sta on misli, ko je?
- Ima fotke. - Nek' ih pokaze, bas me briga. Danijele?! - Ne, Roberte, ne. Odustajem, Ok?
Predajem se. Ne mogu vise! Ako to namerava da uradi, super, pusti ga.
- Dobro... - Sta?
- Cekaj, cekaj... - Mici mi se s' puta, molim te.
- Samo da malo razmotrimo. - Nema tu vise sta da se razmatra.
Skloni mi se s puta.
Ustani i pomozi mi, Danijele!
- Sta radis, Roberte? Sta radis? - Daj kanap ili nesto tako!
Nemamo nikakav kanap. - Nadji nesto... Tamo, sa zavesa.
- Evo ti. - Vezi mu noge.
Zaboga, Roberte. Ovo bas nije pametno.
- Jebeni muskarci. - Meni kazes.
- Danijele, daj tu kravatu! - Zasto? - Samo mi je daj.
- Hoces da svi saznaju za tatu? - Ne, naravno. Sta sa ovim? - Gurni mu u usta. - Smesno je.
- Danijele? - Isuse. Zatvaraj vrata! - Zasto? Sta se desava? Ko je to?
- Ima napad. - Padavica. - Boze... stvarno? Bas sam pronasao valijum.
- Daj ovamo... - Koliko? - Pojma nemam. Punu saku. - Stvarno? Ok.
Pazi, jedna ti je ispala.
Otvori mu usta. Ok je. Bice sve u redu.
- Jesi li video malu bocicu? - Isuse, Hauarde, rekao sam li ti da zakljucas jebena vrata.
- Nisi rekao jebena vrata. - Sta se desava? - Oh, ima napad. - Napad? Sto je onda vezan?
Zdravo.
- Ucenjuje vas? U vezi cega? - Nije vazno. - Kako mislis, nije vazno? - Licno je. - Zasto?
- On je rekao da je licno. - Ali zasto? - Veruj nam. Tip je pokvarenjak.
- Sta cemo sa njim? - Sta cemo? - Pojma nemam. - Kako bre ne znas?
- Ne deri se, Danijele. - Dosta mi je vise. - Koliko ce ga drzati valijum?
- Sta je? - Valijum? - Da. - E, da. Nasao sam taj valijum.
Dali smo mu nekoliko da se smiri. Hvala ti.
- O, jebem ti! - Sta...?
- Sta je bilo? - Jebiga!
Sta je?
Ta stvar... To nije valijum. To je esid.
- Sta?! - Sajmon je greskom uzeo jedan, i zato se tako ponasa.
- Pa, sta ti radis s tim? - To mi je za prijatelja. - Stani malo...
- Kazes, Martin decko je prevrnuo tatin kovceg jer je uzeo jednu? - A koliko si mu dao? - Pet.
- Ne mozete mene da krivite. - Siroti skot. - Da zovemo Hitnu? - Ne smemo. Najebali bi.
- Otkrili bi da smo ga na silu nakljukali tim drogama. - Sta ce biti? Hoce li da umre?
Nece... Bar mislim.
Danijele?
Roberte?
- Evo nas odmah, mama. - Daniele!
Moramo da izadjemo. Vas dvojica ostanite ovde i pazite na njega.
- Da pazimo na njega? Kako to mislis? Sta treba da radimo? - Pazite da ne zbrise.
- Zakljucajte vrata za nama. - Daniele...
Cao, mama. Sta se desava? - Velecasni hoce da te pita nesto.
Mozemo li da nastavimo sluzbu? Moram da krenem pre 3.
- Ok, super. Ali treba da razgovaramo. - Mozete li nam dati jos 5 min.?
- Svakako. - Postoji li problem?
Hriste.
Zasto mu jednostavno nisi dao jebene pare?
Gde mi je caj?
- Koji je tvoj problem? - Zene.
Zene, zene, zene... Da ti ispricam nesto o zenama.
Kad sam bio mladic izlazio sam sa najlepsom zenom u selu.
Kad bi usla u sobu, sve oci bi bile uprte u nju. Svi su hteli da je jebu.
A njoj je, naravno, prijalo da bude u centru paznje, jer...
Moram da kenjam.
- Ne mogu da verujem da si mu dao 5 pilula. - Nisam ja kriv.
- Cak i da je bio valijum, nisi smeo da mu das 5. Zar ne znas? - Ne, ne znam.
Halo?
- Halo? - Moram u klozet.
- Idite na sprat? - U kolicima sam, idiote glupi. Kako cu na sprat? Otvaraj vrata.
- Evo odmah. Pobogu, sta da radimo? - Da ga gurnemo iza kauca.
- Trazimo kljuc. Pozuri. - Umukni!
- Pozuri! - Evo.
- Zdravo. - Koji je vama kurac, ljudi?
Ukenjacu se u gace. Hajde.
- Dzastine, sta je sad opet? - Samo hocu da popricamo.
- Molim te, nemoj da opet pocinjemo. - Cega se bojis, Marta? - Dzastine...
Znam da isto osecas. Ne mozes poreci ono sto smo imali.
... to je bila jedna noc i strasna greska. Bila sam pijana. Mogao si biti i magarac.
- Sta on ima, a ja nemam? - Ok. Odgovoran je, razuman, inteligentan, stabilan. Jel' dovoljno?
Prestani da se ponasas kao da sam ja kriv za ovo. Nisam ga ja napao i vezao.
- Neko je morao da brine o mami. - Ja sam brinuo o njoj kad si zbrisao...
... u Njujork da se zajebavas sa tvojim slavnim prijateljima.
Stvarno si neverovatan. Nikako da to prevazidjes?
- Sta to? - Goris od ljubomore jer si proveo 3 godine pisuci roman...
... a nikome ne das ni da ga vidi. - A sto bih? Sto bih? - Sta ces ? Cekaces dok ne umres...
... pa da ga objave? - Tvoji romani su djubre. - Nisu djubre - Licemer si. - A ti si sebicni...
- Danijele, sta se desava? Pogreb je vaseg oca. - Nemoj sada, Dzejn. - Sto se... - Ne sada, ne...
- To je zbog stana, je li? - Sta? - Zato sto ne zelis da ides odavde, je li?
- Dzejn... - Reci joj, Danijele. - Sta da mi kaze?
- Dzejn, secas se onog malog... koga sam ti danas pokazao? Secas se malog? - Da.
Ispalo je da je imao aferu sa tatom. Sada nas ucenjuje i trazi 15.000 funti...
... ili ce pokazati slike gde rade... stvari. - Seksi stvari. - Da.
- Je li ovo neka bolesna sala? - Naravno da nije.
- Otac vam je bio peder? - Pozuri. - Pa, zurim... - Pozuri!
Oh, krenuce mi! Pozuri!
- Brzo! - Dajte mi stap. - Brzo! Brzo! Brzo!
- Dizi me, pomozi mi. - Pa pomazem! - Obgrlite me rukama. - Podigni me.
Isuse Hriste!
- Teski ste tonu! - Drzis me? - Drzim vas... Drzim. - Brzo! Brzo! - U redu. Trazim solju.
- Skini mi pantalone. - Jebiga... - Necu, sami ih skinite. Drzacu vas.
Kako? Hendikepiran sam. Skidaj ih! Skidaj ih!
- Jebiga! Jebiga! - Pozuri! - Zurim.
- Dobro je, sad mozete. - A gace! I gace... Skidaj ih, hajde. Brzo, brzo...
- Ne mogu vise... Ne mogu vise... - Gotovo. Sve je skinuto!
- Jel' ovde? - Ne znam. - Jel' ovde? - Da. - Jesi li siguran? - Jesam, sedite! Da!
- Jel' ovde? - Sedite! Sedite!
Cekajte! Cekajte... - Uh, sad je bolje.
Boze!
- Boze! - Hauarde, sta se toliko deres? O, Boze!
Hauarde?
Skidaj se, molim te, skidaj se!
- Hauarde? - Sta je? Sta je?
Ostalo ti je malo.
Govno u ustima ce ti biti najmanji problem, ako nas uhvate.
Imam govno u ustima?
Proveri ga. Pipni ga. Proveri ga.
Jesi dobro, druze?
- Probaj opet. - Druze?
- Probudi ga.
- Druze. Kako se zove? - Nemam pojma.
Pokusaj sa Filip.
- Filipe? - Mrdni ga.
- Filipe? Probudi se, druze. Jesi dobro? - Sranje. - Filipe?
Mozda, mozda nije Filip. Mozda je nekako drukcije.
Ustini ga. Molim te, ustini ga.
Druze?
Mislim da dise.
- Sta? - Mora da dise. Mora da dise.
- Sranje. - Jel' dobro? - Nije.
Jebeno je mrtav.
- Ako je tako, moramo mu dati pare. - Pa, nije to tako prosto. - Zasto nije?
- Danijel je odbio da plati, pa smo... skroz smo sjebani. - Samo umukni, samo umukni!
Oprostite.
Oprostite...
Samo da prodjem. Hvala vam.
Sto se tako kezis, Hauarde?
Hteo sam da vas zamolim da skoknete do radne sobe, ako mozete?
- Brzo se vracamo. - Da, Ok.
Hauard.
Ej, Isuse, sta je ovo?
- Zovi ujka Viktora. - Nema potrebe. - Kako mislis, nema potrebe?
Pogledaj ga. Mrtav je k'o kamen.
- Sta ste mu koji kurac uradili?! - Nismo nista. - Udario je glavom u ivicu.
- Udario je glavom u ivicu? - Udario je glavom, da. Eto sta je bilo.
- Ovo je jako lose. Ovo je jako, jako lose. - Sta da radimo? - Ja moram da idem.
- Ne ides ti nigde. - Ne mogu u zatvor! Znate sta rade ovakvima kao ja u zatvoru?
- Ne mogu u zatvor. - Hauarde, daj smiri se malo.
Onda...
Ovde niko ne zna ko je taj momak, je l' tako? Ne znaju mu cak ni ime.
Verovatno ga nisu ni primetili. - Da ga primete? Pa ima metar i zilet.
U redu. Prosto cemo se resiti tela kao da je dosao i otisao.
Sranje! Resicemo se tela? O cemu pricas? Pogledaj nas, sta mi znamo o tome?
Sta ces da uradis? Izbacices ga napolje sa smecem?
Jel' neko od vas primetio koliki je ujka Edijev kovceg?
- Predlazes da ga sahranimo sa mojim ocem? - Sto da ne?
- Nije bas da ce znati, zar ne? - Nije u tome stvar.
Ima to smisla, Danijele. Kovceg je tu, raka je tu, oni nestaju i to je to. Kraj price.
Sem ako imas bolji predlog.
Ne, mislim, vidi... U zivotu moras da radis ono sto te najvise pali.
Da, ali mozda vise ne mislim da je moj zivot ja, pa ja i samo ja.
Mozda sam pronasla i nesto izvan sebe do cega mi je stalo.
Mozda bi i ti to trebao, Dzastine.
Da to nije malo prestrogo, jer mi je stvarno stalo do tebe?
Nije, Dzastine, jer ti je samo do sebe stalo.
Stalo ti je da budes sa mnom samo zbog tebe. Tu je razlika.
Ne, nije tacno.
Marta.
- Volim te, Marta. - Ne, Dzastine, ne volis me...
- Jeb'o te Bog! - Sajmone! Sajmone!
Sajmone? Sajmone, pobogu, sta radis tu? Vracaj se ovamo i smesta se obuci!
- Video sam da si ga ljubila. - Nisam, casna rec.
- Sta to radis? Na sahrani smo, jebote! - Skocicu!
- Sajmone, ne budi blesav. - Smesta cu da skocim! Kunem ti se.
Ne budi lud, Sajmone, ne budi lud. Jesi zaboravio? Drogiran si. Droga je u tebi.
Samo se smiri. Samo, Sajmone, pogledaj me. Dzastine, odjebi vise odavde?!
Uradicu to! Skocicu!
- Sajmone, pogledaj me! - Hocu, kunem se!
- Smiri se, molim te. Sajmone, molim te. - Skocicu!
Skocicu! Skocicu! Skocicu!
- Nemoguce! Ne smemo to. - Umukni! - Hauarde? Jesi li tu? - Sranje!
- Hauarde, unutra si? - Jesam.
Brzo, nosite ga u kupatilo.
Hauarde?
- O, sranje! - Sta je to?
Hauarde, koj ce kurac ujka Alfi na klozetskoj solji?!
- Zaboravio sam ga. - Kako si mogao? Sta je sa tobom? - Otvori prokleta vrata.
- Sta je bilo? - Cao, Danijele. Gde je Hauard? - Tu sam. - Hauarde, dodji da vidis ovo.
Sajmon je totalno jebeno puk'o.
- Sta se desava? - Nista. - Slusajte, Sajmon je na krovu. Skinuo se, jebote, go. Hoce da skoci.
- O, Hriste! - Gde ces? - Moram tamo. Skoci li, najeb'o sam! - Cekajte ovde.
Hajde, pozuri!
- Sajmone, neces da skocis. - Skocicu. Ne slusam te.
Sajmone, vracaj se ovamo, jebem ti.
- Sajmone, dodji da popijemo caj. - Necu! - Sajmone! Sajmone !!
Sajmone...
- Marta, sta radis kog djavola? - Sajmone...
Sajmone...
Marta! Silazi odatle!
- Sta se dogadja? - Mogu da se resim onog tipa. Moras ostati ovde i pazi da niko ne udje. - Ok.
Marta.
- Ko je? - Danijel. Svi su u dvoristu. Brzo, moramo odmah da prebacimo telo! - Odlicno.
- Ok, brzo, brzo...! - Hauarde, Hauarde, ostani tu i pazi da niko ne udje. - Ok, Ok.
Zdravo! Dobro dosli... Zdravo, zdravo...
Kako je... Kako nam je Bog... danas?
- Bog je bas cudan, zar ne? - Oprostite. - Da, Ok...
- Danijele, moramo to da uradimo, tacno? - Da...
Hteo sam da vas pitam o religiji i kako da postanem svestenik...
... ako bih pozeleo, jer gledam vas danas, cudesni ste. - Drago mi je...
O, Boze, ne mozemo ih ovako ostaviti.
- Znas, cudno je, ali mozda bi tata tako zeleo. - Pobogu, Roberte. Zar nikada nisi ozbiljan?
Jel' istina da nedeljom...
... vino je sladje?
- Ili nije? - Cujte, o tome cemo kasnije. Moram da telefoniram.
- Sto kazes da nikada nisam ozbiljan. - Reci cu ti zasto.
Jer isparis preko sveta i jedva da se ikada pojavis da vidis roditelje.
Jer zadnji peni potrosis za kartu prvog razreda a znas da treba da platis polovinu sahrane.
Zato sto zivis zivot kao da si u luna-parku, i sto nikada, nikada...
... nisi zarezivao nikoga osim sebe.
- Niko nista ne preduzima za tog poremecenog mladica na krovu. - Hteo sam da se ispovedim.
Ja zamisljam... kako guram olovku u dupe.
Molim?
Sajmone, ovo je stvarno opasno. Molim te.
- Ostavi me na miru. - Ne mrdaj...
Nikada ti necu biti dovoljno dobar. Ni tvom tati...
... ni tebi. Nikad necu biti dovoljno bogat, dovoljno kul...
- Sajmone, prestani da lupetas i silazi dole. - Necu, ti se vrati unutra.
- Hajde sa mnom. - Necu. Zasto?
Zato sto cemo dobiti bebu.
Sta?
Imacemo zajednicko dete.
- Trudna si? - Kako bih to mogla bez tebe?
- Sta to bi? Oprostite. - Nemam pojma... Pogledajte.
Zbogom, tata.
Dobicemo bebu!
Isuse Hriste!
Hej, cujte svi! Sajmon je sisao sa krova!
Idem da ga ubijem!
- Jel' otisao? - Jeste. - Uh, hvala Bogu!
- Hvala. - Marta! Marta, otvori vrata!
Hvala Bogu, dobro si. A ti, idiote, gde ti je bila pamet?!
- Hocu da se drzis dalje od moje cerke. - Slusaj, tata... - - Marta, ne mesaj se.
- Tata, vencacemo se. - Sta? - Vencacemo se.
Marta, ne moras da se udas za ovoga, samo zato sto si trudna.
- Mozemo to da sredimo, Marta. - Udajem se za njega, jer ga volim.
- Ne mozes. - O da, mogu. To je moj zivot i moj izbor.
I zao mi je ako ti se ovo ne dopada, ali to je tako.
A reci cu ti jos. Povedi racuna o ponasanju da ne zavrsices kao usamljeni i ogorceni starac.
Tata.
Duso, sada stvarno moramo da nastavimo. Danijele, jesi li video strica Alfija?
Sranje!
- Sta se ovde, do djavola, desava? - Izvini, zaboravili smo te.
- Nema veze, nego kakav je to les sto ste ga odvukli tamo? - Koji les?
Ne zajebavaj me! Video sam les! Vodi me vise iz ovog usranog klozeta!
Jesi li cuo? Trudna je. Da sam znao, ne bih pokusao.
- Mislio sam da si zaljubljen u nju? - Da, ali, mozes li me zamisliti s klincem? - Ne. - Tacno.
- Sta je sa onim na kozi? - Verovatno nista. Vise me brine govno strica Alfija u ustima.
Vrata su bila otvorena. Bio je mrtav! Sto me ne slusate? Kazem vam, video sam ga.
- Bio je mrtav. - Znam, strice Alfi. Svi smo videli.
- Ne, ne, ne, u kupatilu, vrata su se otvorila i video sam ga. - Kakav kosmar danas!
- Ali je bilo uzbudljivo, je li? - Sta? - Mislim na sahranu.
Sto se tice stana, obecao sam da cu pozvati, i hocu.
Sredicemo to.
- Sada moramo da pozurimo. - Naravno, hajde. - Zelite da kovceg bude otvoren... - Ne, ne.
Dobro, u redu. Sedite svi sto brze mozete. Spremni smo da pocnemo. Hajde, brze!
Tako... Pozurite!
Idemo. Idemo. Idemo... Idemo.
Idemo! Idemo! Idemo!
Zeleo bih se izvinitim porodici zbog ove guzve. Ako su svi spremni, da nastavimo sa sluzbom.
Danijel zeleo da reci nekoliko reci o svom ocu. Hajde, Danijele. Pozuri.
Moj otac je bio izuzetan covek.
Rodjen je 1938. samo godinu dana pre rata i nikada necu zaboraviti...
- Sta se, do djavola, desava? - Neko je unutra. - Znao sam!
Sta kog djavola radite u kovcegu moga oca?
- Edvarde... - Ne, ne...
Edvarde... Edvarde!
Ne.
Ti skote mali!
- O, Boze... - Moj otac je bio izuzetan covek!
Mozda nije bio savrsen covek... ali je bio dobar covek.
I voleo nas je.
Sve sto danas zelim je dostojanstven oprostaj. Zar trazim previse?
Dakle...
Mozda...
Mozda je voleo da radi neke stvari. Zivot nije jednostavan. Komplikovan je.
Ovde smo svi tek baceni... u ovaj svet pun haosa i konfuzije.
Svet pun pitanja bez odgovora, dok nas Smrt vreba iza svakog ugla. A mi dajemo sve od sebe.
Ne mozemo bas uvek dati sve od sebe. I moj tata je radio najbolje.
Uvek je pokusavao da kaze da se borim za to sto zelim, jer ne zna se koliko cete ovde biti.
Uspeli ili ne... Najvaznije je da smo pokusali.
Jedino te roditelj moze voditi u pravom smeru, ali na kraju...
... moras da se boris sam.
Moras sam da odrastes.
Zato danas kad odete odavde...
... voleo bih da mog oca pamtite onakvim kakav je zaista bio.
Kao pristojnog coveka punog ljubavi.
Kad bismo bar i mi mogli da budemo tako sirokogrudi i velikodusni,
... i puni razumevanja, kao sto je moj otac bio.
Tada bi svet bio mnogo bolji.
Kako je mama?
Prezivece.
Pozitivna strana je... sto mama sad bar zna sto se ona i tata tako dugo nisu kresali.
Pozvao sam je da malo dodje kod mene u Njujork...
... da ti i Dzejn malo... da'nete dusom, znas?
Uzmete stan...
Govor ti je bio prilicno dobar, uzgred. Bio je stvarno...
... impresivan.
Hvala.
- Jel' bi mogao mozda, kad ugrabis vremena, da pogledas moj roman? - Voleo bih, naravno.
Bas sam umorna, zapravo. Stic Alfi i dalje tera pricu o lesu u kupatilu.
- Najbolje bi bilo da prenoci ovde. - Da. Mislis da ce biti Ok? - Da, da...
... hoce, bice dobro. Dala sam mu par valijuma i strpala ga u krevet.
Sve je tako jebeno zeleno!
Prevod i obrada: KVRLE, novembar 2009.